AZ ISMERETLEN KATONA
Készült: Väinö Linna regénye alapján.
Rendezte:Edvin Laine
Géppuskás század!
Szakaszvezetők hozzám!
A többi tovább!
Állj!
Balra át! Fegyvert lábhoz!
Igazodj!
Altisztek. A következő a tennivaló:
A zászlóalj máshová megy,
így minden fölösleges felszerelés leadandó.
Csak a viselt ruha marad és egy váltás fehérnemű.
A kapcát, köpenyt, kenyérzsákot és a csajkát megtartják.
És természetesen a fegyvereket is. A többit a raktárba.
Igyekezzenek! Jövök én is, mihelyst a magam dolgát elintéztem.
Aztán hová megyünk? Egészen a pokolba?
Nem tudom. Ennyi a parancs.
Azt beszélik a fiúk, az írnok szerint
Joensuuba visznek minket helyőrségnek.
A kocsisok szerint a helsinki helyőrségbe megyünk.
Új felszerelést kapunk. Lovaglónadrágot meg mindent.
Én ezt hallottam.
Ebből háború lesz, meglátjátok.
Elől a német gazember, mi meg utánuk.
Elválik, hogy fogad minket a szomszéd. Fegyverrel el vannak látva.
- Az utak mind aláaknázva. - Csak az én Katyusám ne volna ott!
Ugyan, a határra megyünk, erődítési munkákra.
Az urak félnek, hogy idejön az orosz, ha háborúzni kezd a némettel.
Mit keresne itt? Tudtommal sosem támadtak meg senkit!
- De a németek már itt vannak. - Turisták.
- Mint fürdővendégek! - Kisegítő véderők.
- Vigyázz! - Folytassák.
Megvan mindenük?
A kopott felszerelést le kell cserélni.
A civil holmijukat csomagolják be és írják rá az otthoni címüket!
A géhás altiszt majd továbbítja.
Minden fölösleges cókmóktól meg kell szabadulni. Mint a levélpapír.
Tudják-e, mi van a cserkészek derékszíjára írva? "Légy készen."
A levélpapírt nem kellene, uram. Nem adnak a lányok, ha nem írunk nekik.
Nem "adnak"?... Nem!
Ad a lány, ha az anyjára ütött.
Ha meg az apjára, egyenesen kér. Hadd lássam a csizmáját!
- Vételezzen újat! Ez nem alkalmas hosszú menetre. - Igenis, uram.
Szerelemről firkálni, he?
Tollal esni a nőknek, mi?
Százados úr!
Én nem vagyok cserkész, így nem tudom, mire kell készen lennünk.
- Csak nem háborúra? - Nem olyan egyszerű ez.
A háború messze van. Lenn a Balkánon.
Jön az, elég gyorsan. Hiszen villámháború.
Ebben az esetben harcolunk.
Ha mi nekilátunk, sosem hagyjuk abba!
Mindenki urasan akarna járni, mi?
Lovaglónadrág, lakkcsizma...
De mit vesztek fel, ha szorul a kapca?
Nekem a százados mondta, hogy vételezzek.
Hová jut a világ?
A váltóruha kacat!
Mindennel el kell számolnom!
- Nincs új csizma, jó a tied! - De a százados mondta...
Nem érdekel!
Rendben. Vége.
- A menetoszlopról még semmi? - Ők maguk se tudják.
Mozgósítunk. Új hadosztályokat szerveznek. Mi század leszünk.
- Ez háborút jelent. - Azt mondják, Németországon múlik.
Elvileg három féltől függ: Németország, Oroszország és mi.
Döntenünk kell és nyilvánvaló a választás.
De mi lesz a vége?
Félsz, hogy ráfizetünk? Én a merész támadás híve vagyok.
Mindig a győztes kardé az igazság. A vesztesek a bűnösök.
- Ne költöztessem el a családomat? - Jobb, ha maradnak.
Nem megyünk hátrafelé. Más a helyzet, mint a múlt alkalommal.
- Adj csizmát Salónak! A százados parancsa. - Nincs rá módom!
Azt hiszed, gazdagok vagyunk, mint az amerikaiak?!
A százados mindig azt mondja, adjam oda nektek, amiért zúgolódtok.
Frászt! Egyszerűen nem értem, mit ülsz itt a kacatokon.
Mit dédelgetsz ezeken a rongyokon?
Ha szép lányokért enne a fene, még érteném. De rongyokért?
Ezen megáll az ész, azt mondom neked.
- Mintha hókon vágna egy tégla! - Rajta, vigyetek mindent!
Hordjátok el az egész raktárt!
Kár, hogy sarkantyú nincs, szépen pengene! Adom, amim van!
Sarkantyú nem kell, de Salo csizmáját csak adjad.
Az ócskát hagyd itt.
Ne csüggedj, Mäkilä, maradt rongy elég!
- Kávét kérek. - Ne tedd a szépet!
No, mit adsz nekem most, hogy el kell válnunk?
Kávét és perecet?
- Végkiárusítás van. - Na, ennyi. Akkor biztos a háború.
Nagy kár. Lehet, többé sosem nézek a gyönyörű szemedbe.
Igyekezzen! Feltartja a sort!
Uram, hosszú út lesz, meg kell tömni a tarisznyát. Mennyi dohányt vehetek?
- Mennyi kellene? - Úgy egy kartonnal.
Belőle sem lesz a gyerekeid anyja.
- Csillagok kellenek ahhoz. - Nem hajtok én arra.
Ha hallottam már hazugságot, akkor ez az volt.
Erős vár a mi Istenünk,
jó fegyverünk és pajzsunk.
Ezen a priccsen hált Pentti Niemi közlegény,
amíg a finn nehéztüzérségnél szolgált a hadseregben,
és 1941 jún. 16-án el nem indult az ismeretlenbe.
Kopaszok, zöldfülűek, újoncok.
Sarukat megoldani amikor közelítetek
ehhez a priccshez,
mert ez egy öreg baka szent helye volt.
Az ős ellenség,
most is üldöz még,
nagy a serege,
csalárdság fegyvere.
Nincs ilyen több a földön.
Imádkozzunk!
Kegyes urunk, népek Istene,
ha megpróbáltatást küldesz ránk,
bizonnyal rászolgáltunk.
Mégis azért imádkozunk,
hatalmaddal erősítsd meg lelkünket,
hogy elviseljük a nehézségeket.
Töltsd el lelkünket olyan rendíthetetlen hazafisággal,
mely halott testvéreink arcán látszott,
akik már a temetőkben nyugszanak.
Áldásod legyen fiaid cselekedetein.
Áldd meg egész népünket, hogy egy akaraton legyen.
Az Úr áldása és védelme kísérjen titeket!
Az Úr arcának fénye ragyogjon rátok
és az Ő kegyelme legyen véletek.
Isten legyen kegyes hozzátok és adjon békességet!
Az Atya, Fiú és a Szentlélek
isten nevében. Ámen.
Micsoda prédikáció! A temetőbe küld minket.
Szerintem jól beszélt.
Azt kell mondjam, jó messzire vannak a csillagok.
Azt hinné az ember, kőhajításnyira vannak, de ha belegondol,
ráébred, olyan messzi vannak, hogy elképzelni is nehéz.
Azon töröm a fejem, vajon minek kellenek?
Szerintem semmi hasznuk. Kinek kellenek?
Hát mert világítanak.
Világítanak? A nap és a hold, az fénylik,
de mire jó az ilyen fény?
Amondó vagyok, Isten helyében egy csillagot se teremtettem volna.
Nem Isten teremtette őket. Az csak szóbeszéd.
Az iskolában így tanítják, bár tudják, hogy nem igaz.
Az embert sem Isten teremtette. A tengerben született.
Szénből meg más anyagokból vagyunk.
Istennel etetik az egyszerű népet, hogy hajlongjanak a kapitalisták előtt.
Annyit azért tudok, hogy ezt ne higgyem.
Semmi teteje annak, amit mondasz. Hülyeséget beszélsz.
Hogy az ördögbe születhetett volna az ember a tengerben?
Harminc másodperc alatt oda a szuflád. Bennem aztán nincs egy csipet szén se.
Az ember hús és csont.
A kapitalistákkal meg... mittom én.
Ha az öregem előttem patkol el, kilenc tetves hektár az enyém.
Ilyen kapitalista vagyok én!
A saját földemen nem hajlongok semmi kapitalista előtt!
Zsebre vágom a kezem és jó nagyokat sercintek.
Kopoltyúval az ember ellehet a víz alatt is.
Az ember kezdetben hal volt.
Ezt még a kapitalista tudósok sem tagadják.
Figyeljetek, fiúk! Mit dumál a mi Yrjö barátunk?
Jól elvetette a sulykot!
Biztos úgy hiszed, én sügér vagyok, mert hajlott a hátam!
Az elemi iskola óta nem olvastam mást, csak újságokat,
de tudok annyit, hogy mindent ne vegyek be.
Sügér vagyok...
Szénből való sügér!
Megáll az ész, fiúk!
Hietanen, mint sügér...
A természet teremt! Ez a helyzet.
Jól tudják az urak, milyen dalt kell fújni, ha jön a pénz.
"Adj erőt nekünk, hogy megvédhessük a kapitalisták erszényét."
Megint megyünk verekedni, de majd meglátjuk, mi lesz a vége.
Vannak elegen, hogy gondjuk legyen ránk is.
- De egy finn katona tíz orosszal felér. - Ja, meglehet.
De mit csinálsz majd, ha jön a tizenegyedik?
Nem vagyok én tudós, de szerintem a világ magától nem jöhetett létre.
Istennek lennie kell. De sok hiábavaló munkát végzett.
A csillagokra nincs szükség. Ezen már sokat gondolkoztam.
A hangyák és békák hasznát sem látom.
Teljesen fölöslegesek. Ugyanígy a poloska meg a svábbogár.
- Meg a tetvek. - Ahogy mondod.
Kinek jó, ha csípi a tetű?
Úgy értem, állandóan vakarózhatsz.
Meg a sok mindenféle ronda bogár.
Ablakomból néztem, mint siklik a gőzhajó,
az Aurajuki sima hátán.
Csak siklik, siklik,
a sima vízen.
Sej, gyia, pónim, ne kakálj a szekérrúdra,
mert holnap itt a vásár.
Könnyítsenek magukon, emberek!
Nincs ezen mit nevetni. Hosszú utunk lesz.
Szép napunk lesz. Igen, pompás kezdet.
Kiváló indítás. Bíborvörös, oroszos hajnal...
Isten veled, izzadság fakasztó gyakorlótér!
Ez az öreg baka lelép innen! Mennyit tapostalak!
Az újoncokkal pisáltass vért! Így kívánja a vén baka!
Sehol egy árva lány az út mentén.
- Ég veled, öreg barakk! - Viszlát, laktanya!
A hírek jönnek, ha valaki hallgatni akarja!
Valami miniszter fog beszélni!
Szóljatok a többieknek is!
A hírek még hagyján, de a fenét se érdekel a miniszter.
Teszek rá, hogy mit dumál.
A szúnyogok ellen ő se tud csinálni semmit.
Szükségesek az ilyen beszédek.
A tűzkeresztségben nem szabad kudarcot vallani. Kell a siker.
A harmadik szakasz itt fog átesni rajta.
Bármilyen támadás visszaverésére készen állunk.
Kipróbált hadseregünk,
mely bátor és elszánt,
viszont jobban felszerelt, mint az előző háborúban volt,
küzdeni fog a szabadságunkért, határaink sérthetetlenségéért,
apáink hitéért,
és a szabad demokráciánkért.
Ti, és népünk minden férfija és nője,
a fronton, vagy odahaza,
akik serényen dolgoznak
a védelmünkön és nemzet egységén,
a legutóbbi háború bajtársi szelleme által vezérelve,
teljes elszántsággal küzdenek
egy még igazságosabb társadalomért.
Polgártársaim! Az elmúlt századok megmutatták,
hogy az ország sorsa tőlünk függ. Örök béke nem adott számunkra...
Ezek ám az ágyúk, fiúk!
Ha ezek elbődülnek, futásnak ered a szomszéd.
Kismalacok ezek. Akadnak ilyenek odaát is.
Tartok tőle, nekünk is jut belőlük.
- Kár úgy lelkesedned. - Hát, nem t'om.
Pohjamaanál fához kellett kötni a fiúkat, nehogy idő előtt támadjanak.
Ezúttal nem tudnak elbánni a kicsivel.
Ébresztő! Elkezdődött!
- Ágyúznak. - Az országutat lövik.
Ha elfordítják egy kicsit, ide csap be.
- Zászlós úr, ha elfordítják egy kicsit, ide vág be? - Mit fordítanak?
- Az ágyút. - Dehogy lőnek ide. Az erdőt veretik, vaktában.
Én is úgy gondolom, uram.
Minek lőnék a vadont?
Rólunk nem tudnak. Azt hiszik, itt csak nyúl van.
Jobb, ha tudjátok, én már megjártam egy háborút.
Nem ördöngösség. Egy a fontos: a nyugalom.
Aki pánikba esik, az szarba kerül.
Az aggodalmaskodásnak nincs haszna.
Deréktájra célozzatok, az a legjobb.
Ne felejtsétek el, ők is csak emberek.
Rajtuk is fog az ólom.
Világos, fő a nyugalom. Aki pánikol, szarban lesz.
Jól van. Akkor induljunk!
Talpra! Ezek a mi ütegeink.
De ne csapjatok zajt a csajkákkal.
De nagy a hangja a parancsnokuknak.
Persze, hogy a mieink. Kár volt meghasalni.
Egy hevedert egy szuszra.
De sok itt a golyó...
- Gané helyzet. - Csupán egy járőr.
Majd hamarosan megtudjátok, milyen a meleg helyzet.
Kariluoto. Először a lövegek, aztán az aknavetők.
Utána külön parancs nélkül előre.
Legyen bárhogy, a tűzben nem szabad megállni.
Koskela. Mindkét géppuskát küldd előre, ha elakadunk. Előbb nem.
- Van kérdés? - Nincs. Világos.
Kéz és lábtörést!
Indul a támadás!
Negyedik szakasz! Előre!
Tovább! Tűzben nem szabad fekve maradni!
Előre! Nem szabad megállnunk!
Gépfegyvereket felállítani!
Sietni, be a hevedert! Mi a fenére vártok?
- Rajta, fiúk! - Adjatok nekik!
Adjatok nekik!
Rohadt páncéltörő!
Gyorsan, új hevedert!
A hevedert!
- Szétváglak, te seggfej! - Hagyjad.
Mindenki fél, de a kezét azért még használja.
- Páncéltörő, százados úr. - Nem, ez tank.
Dehogy. Tank a mocsaras útnál?
Igen. Nem lehetetlen.
- Aligha. - Jó,jó... De szerintem mégis tank.
Mennyi áfonya lesz az idén! Nézd a virágokat!
Itt meg mi van? Mit látok?
Nagyon rosszul csinálták!
Fiúk, fiúk, nem jó ez! Ez így nem háború.
Így nem megyünk semmire.
A mocsáron rögtön át kell vágni.
Próbáljuk újra, hadnagy!
Előre! Előre, észak fiai!
Kötszert! Gyorsan, mert elvérzik!
Százados úr! Nagyon fáj, uram?
Már öreg vagyok...
Mondhat bármit... Ez akkor is tank.
A fenébe... pont itt...
Előre, Finnország fiai!
A pokolba velük!
Jézusom... Hogy maradhat ott életben valaki?
Előre! Roham, mindent bele!
- Súlyos a seb? - Nem.
Kúszásban előre! Tüzeljetek!
A bunkernyílásokat lőjétek!
Gránátköteggel kellene a közelükbe férkőzni.
- Megpróbálom. Az én dolgom. - Nem.
Neked a támadást kell vezetned. Én megyek.
Vigyázz! Gránát!
Elkaptam!
Adjunk nekik, fiúk!
Futnak! Utánuk!
A kurva életbe! Ez nagy szám volt!
- Mi van? - Ez nagy szám volt!
Egy darabig nem fogok hallani.
Nagyobb robbanás után így van.
Menjetek Kariluoto után. Én várok egy darabig.
- Hülye érzés süketnek lenni. - A szentségit!
Az Urálig aligha masírozunk.
Ólommal volt teli a levegő.
Sejtem, mindegyikünknek jut belőle.
Kedves apa és anya!
Elhatároztam, hivatásos tiszt leszek.
Ma pár perc alatt annyi mindent megértem.
Az életemmel tartozok a gyalogsági századosnak.
Ő mutatta meg, mit kell tennem, ha lebénul az ember.
Fiúk, mekkorát röhögtem, amint a bokrokon át menekültek!
Csak úgy szedtem le őket a puskámmal,
de ti szart se találtok el a vasakkal.
Mit vigyorogsz, te szarházi? Hol voltál?
- Nem vigyorgok, tizedes úr. - Tizedes úr... Mit urazol itt engem?
Ezzel nem veszel le a lábamról!
Be kéne húznom neked egyet!
Félek, uram. Rémes az a hangzavar. A robbanások...
- Borzalmas a golyófütyülés. - Most meg bőgsz, te szemét!
Hozz két láda töltényt a teherautóról!
- De ne lődörögj és oldalogj valahol! - Igenis!
Véres nap, fiúk.
Hogy is van az a dal, amit az iskolában tanítottak?
"Véget ért Lapuán a gyönyörű nap."
"Tööpel lóhátról számba vette a megritkult sorokat."
Urhóra rájött a verselés. Jól nyomja.
Kedves szüleim! Most, hogy már tudom a dolgomat, könnyebb.
Az nyavalyás nyakigláb, Lamio, lett a századparancsnok.
Meglepne, ha nem követelné meg az állandó szalutálást.
Követelni, az egy dolog. Engedelmeskedni meg másik.
Nekem egykönnyen nem jár rá a kezem.
Az enyém se...
Segítség!
Gyorsan vigyétek a kötözőhelyre!
Lőjön le valaki!
Előre, legények, az Urálig!
Te valószínűleg álmodban is ezt fújod.
Mit összehordanak a háborúról!
"Meghallod, közelbe vág-e be a gránát."
Hülye hazugság.
Hallod vagy sem, egyformán megöl.
Az égben nem fenyeget halál, nincs ott könny és éjszaka.
A cigány Sára hozzám így szóla.
Hinnétek-e, hogy éhes vagyok?
Hogy lennél, amikor tegnap reggel kaptál enni.
Mit gondolnak, meddig bír a vadon katonája ellenni ezeken az adagokon?
Nem gondolják, tudják.
Kiszámolják a kalóriát, vagy mi a fene az.
Ha panaszkodsz, orrod alá dugnak egy darab papírt, hogy nem lehetsz éhes.
Én nem értek a kalóriákhoz, de gyomrom szerint túl kevés.
Gondolod, hogy érdekli őket az üres gyomrunk?
Ennek a népnek oly régen korog a gyomra, hogy megszokták.
- Azok különösen, akiknek teli a bendőjük. - És ha hasbeszélnénk?
Amikor elmennénk az urak mellett, a hasunkból ezt hallanák: Kenyeret!
Ugyan mit mondanának a vadon katonáinak?
Pokoli jó!
Egész napotok volt rá, hogy megfőzzétek!
Egy borsó keresi a párját, de hiába.
Benne van utolsó szem borsóig, ami jár.
Ez a borsó fajta sosem puhul meg.
Puhára fő az, ha alágyújtanak.
Hiába pofázol. Mind benne voltunk a szarban.
Az első századnál a szakács is elesett.
Elcseszték! A miénket kellett volna! A fenébe!
Ha nem tetszik, ne vételezzen!
Ez a darumadár minek sündörög itt! Egyszer hátulról találják el...
Tehát van dohányuk, fiúk.
- Mahorkát tekerünk, őrnagy úr. - Ahá. És hogy ízlik?
A dohány az dohány, uram.
No, pihenjenek jól. Még szükség lesz az erejükre.
A német előrenyomulás meglepően gyors.
Még a leglelkesebb álmodozók sem merték így remélni.
A kalkulálók azonban igen.
A német hadsereg aranyszabálya: "Ne reménykedj, számolj."
Az oroszoknak egyetlen ütőkártyájuk van...
Elesettek vannak az útmentén.
A pap szedte le a céduláikat. A dögcédulákat.
Az egyik sebesült állandóan azt kiabálta: Bocsánat... bocsánat.
Bocsánatot kért, de közben rémeseket mondott.
- Miket? - Ki sem merem mondani.
Ha egy haldokló merte, te miért nem?
A sátán Krisztusát.
A biztonság kedvéért mindkettőtől bocsánatot kért.
Ne mondj ilyet! Még a szanitéc is sírt.
Itt a sírás nem segít. A pokolba kell küldeni őket.
Amikor a ló baszik, remeg a talaj és porlad a fal.
Készüljetek!
- Készüljetek! - Mire?
- Indulunk. - Hová megyünk?
Rohamra. Azt hitted, haza megyünk?
Mi vagyunk az egyetlen zászlóalj ebben a rohadt seregben?
Állj készen meghalni az otthonodért, hitedért és a hazádért.
A finn medve ismét kimutatja fogát és odacsap.
És Tööpel megszemléli a ritkuló sorokat...
Fiúk, a régi határ.
Úgy van. Innentől már külföldön járok!
- Oroszországban vagyunk, fiúk. - Ott bizony.
Eddig tartott a jog.
Innentől kezdve rablók vagyunk.
Mi rablók vagyunk, ha átlépjük a határt, mi?
Bezzeg a másik a biztonsága érdekében teszi, ha átlépi.
Ki tudja, talán itt megállunk.
Azt beszélik, három hét múlva vége. Mehetünk haza szénát kaszálni.
A Trén Távirati Irodát hallották!
Ó, ne... Ott jön a nyakiglábunk.
Ma fizetésnap van, tehát senki nem hagyhatja el a tábort.
Engedély nélkül egyébként is tilos.
Mindenki folytassa a munkát.
Ingeket kimosni, hajat egymásnak levágni, megborotválkozni!
Meg kell dorgálnom magukat.
A menet alatt olyasmiket láttam, amit ki fogok irtani.
A század nem katonai alakulatnak látszott, hanem csavargóbandának.
A háború ténye nem azt jelenti, hogy eltűröm a lazaságot!
Ez nem szedett-vedett ezred, hanem a Finn Hadsereg elitje!
Ha kifogásom lesz a magatartásuk ellen...
Módomban áll helyretenni a dolgokat.
Remélem, mindenki tudja, hogyan értem. Végeztem!
Nyilván mind hallottátok ezeket a csuda dolgokat.
Remélem, meg is értettétek.
Meg! Német módi. De főként, hogy ennek elment a maradék esze!
Sok eddig se volt, de már az is odalett!
Mosónők...
A fiaink zubbonyt mosnak a harcok szünetében.
A vadon katonái megmutatják, mindenhez értenek.
A francba, most lebuknak!
- Kinek az engedélyével közlekednek gépkocsin? - A sajátunkkal.
Mi van a dobozokban?
Keksz meg lekvár, uram.
- Honnan lopták? Halljam! - Nem kellett lopni, uram.
Az otthoniaktól kapták a géhások.
Tudja-e, hogy nekik nincs joguk élelmet osztogatni?
Nem ismerem a vételezési szabályokat.
- De ha adták, akkor nem lopás. - Maga hazudik!
Lehto tizedes, nem tudta, hogy tilos elhagyni az egységét?
De, tudtam.
Hallatlan! És ha hadbíróság elé küldöm?
Lefokozzák és mehet mocsarat ásni.
Ehhez mit szól?
Egy hadnagynak fölösleges kérdezni a véleményemet az elintézéséhez.
Mit mond?!
Koskela zászlós!
Lehto tizedest, Määtä és Rakainen közlegényeket
egy napi szigorított zárkával büntetem engedély nélküli távozásért.
Ebből két órát vigyázzállásban töltenek, menetfelszereléssel,
fegyverrel a vállon. A büntetést
a következő órában kell megkezdeni.
A lopott holmit vissza kell adni.
A szigorítottat végre nem hajtom. Szart se félek egy ilyen tetűtől.
Jobb, ha csinálod. Nem a félelemről van szó.
Így az legegyszerűbb.
Azt hiszem, akkor megcsináljuk.
Te állj középre. Te vagy a rajparancsnok, meg a főkolompos is.
Te vittél minket, ártatlan katonákat, a bűnbe.
- Így megfelel? - Persze.
Akár a Golgotán... Egyelőre álljatok.
Légitámadás! Fedezékbe!
Nyomás, fedezékbe!
- Be az erdőbe, fiúk! - Én nem megyek sehová.
- Ne őrülj meg! - Ha féltek, menjetek. Én maradok.
Én is ráérek itt állni.
- Ne vesszetek meg! Mi értelme ennek? - Jól mondja!
Kérdezd a nyakiglábat!
Azt hiszed, én elfutok, amíg ti itt álltok? Azt lesheted!
Ha ti maradtok, akkor én is. Még szép!
Nézzétek, bombázók! Nincs mosás a patakban! Tűnjünk el!
Maradj a helyeden! Ne mozdulj!
Segítsen valaki! Segítség!
- Menjünk innen! - Nem, még nem telt le az idő.
Annál rosszabb nem történhet, hogy megölnek. Készen állok rá.
- Jézus! Segítsetek! - Megsebesült! Segítsünk rajta!
Nem! Végigcsináljuk.
Hietanen csak tegye a dolgát.
Ne... Hagyjatok élni!
Élni...
A közelben voltam. Ha mellette maradok...
- A trénnel lenni éppolyan, mint a front! - Fogd már be!
Kiszállt a szigorú hadosztályból.
Milyen magas felhőt kavar egy ilyen bomba...
Te biztos a századparancsnok vagy. Minket küldtek állományfeltöltésre.
Az őrnagy szólt, gondolom. Ezek a papírjaink.
- Tehát maga tizedes. - Az bizony.
A Téli háborúban kaptam a stráfokat.
Azt sem tudom, miért. Nem bántottam senkit.
Hé, minket egy rajba ossz ám be Manccsal!
Szomszédok vagyunk és együtt csináltuk végig a Téli háborút.
- A tiszteket nem tegezzük! - Hát, ezt nem tudtam.
- Akkor Mancsot meg engem egy rajba tegyél. - Kicsodát?
- Farkasmancsot. - Hogy hívják?
- Susi. Susi közlegény. - Susi, vagyis farkas. És magát?
Rokka. A keresztnevem Antero.
De mindenki Anttinak mond, még én magam is.
Rokka tizedes, menjenek a harmadik szakaszhoz!
- Koskela zászlósnál jelentkezik. Világos? - Persze, hogy az.
Micsoda fontoskodó alak! Nem állom a fajtáját, Antti.
Jól megleszünk. Egyet se aggódj.
Láthattad, még túl fiatal. Eddig is megvoltunk.
Te biztos Koskela vagy.
A századparancsnok hozzád küldött.
Kiegészítősök vagyunk.
Én Rokka vagyok, ő meg Mancs. Hová fekhetünk?
Ott van hely. Gyere, Mancs!
Lökd odébb a csizmát! Meg a hátizsákot.
Itt alszunk.
Valami nem stimmel. Kő van alattam.
Toljuk odébb!
Húzódj odébb egy kicsit! Már jó.
A kő lehetne akárhol, de nem, pont itt van.
Fejre állt a világ. Mancs, éhes vagy?
Én már alszom is...
- Mikor indulunk, zászlós? - Ha titeket ideküldtek, hamarosan.
Biztos jel. Nyilván estek el embereid, ha ideküldtek.
Minket egy helyre osszál be, szomszédok vagyunk.
Egykettőre elaludt.
Teához, legények! Megjöttem a csajkákkal!
Mindenki keresse meg a sajátját!
Ma indulunk, már megtudtam. Elvonul a zászlóalj.
Mind olyan fiatalok vagytok.
Nekem meg Mancsnak feleségünk van, porontyaink.
- Közülünk egy se nős. Ifjú hősök. - Hősök vagyunk mi is.
A fene vigye, ágyúznak. Oda fogunk tartani.
- Voltál már fronton? - Voltam, a Téli háborúban.
Kannasiak vagyunk.
Van egy kis számadásom a szomszéddal. Elvette a földemet.
- Itt semmi dolgom. - Mindegy, hogy hol van az ember.
Szmolenszkig elfoglalunk minden kunyhót.
Szmolenszkig? Azt mondják, a fritzek ugyancsak nekiiramodtak. Mi meg utánuk.
Minket ez nem érdekel. Megeheti a fene Európát.
Visszavesszük Karjalát, aztán irány haza.
Szedelőzködjetek, fiúk! Mindjárt indulunk.
A rohamcsónakok a partnál vannak. Előre!
Igyekezzetek! Ne feledjétek, víz van mögöttünk!
Azt a rohadt...
Nézd, ott egy géppuska!
A fenébe! Ránk céloznak!
Add azt ide! Te a gránátokat dobod.
Mit célozgattál rám? Aki célba vesz, meghal.
Sürgős ember vagyok én.
- Hogy hívnak téged? - Rokka. A keresztnevem Antero.
- Pompás munkát végeztél az árokban. - Ne dicsérj engem, zászlós.
Nem kell engem biztatni.
Te fiatal vagy még, hős akarsz lenni.
Én fütyülök a hőstettekre.
Az ember ugorjon, ha muszáj, különben meg lapuljon.
Túl magasan volt a fejed.
Nem meghalni vagyunk itt, hanem ölni.
Te célozz előbb és pontosan, aztán lőj. Ennyi elég.
Ez a helyzet.
Fedezd magad, Mancs! Kevés bajjal is eljutunk Kannasba.
Fogd ezt a sátorlapot! Jó lesz takarónak. Jönnek az őszi esők.
Ne mozogj, úgy jobban fáj. Jönnek a szanitécek.
A halál jön, nem a hordágy.
- Nagyon éget... - Nem fogsz meghalni. Nyugalom.
Imádkozzon értem, uram.
Nekem nem jut eszembe...
Éget... Meghalok...
Mi Atyánk, ki a mennyekben vagy...
Dicsértessék a Te neved...
Mi Atyánk...
Tankelhárítót eregetsz?
Ezen a rohadt háborún gondolkozom.
Hideg van, éhezel, félsz. Meg a tetvek is.
Bizony. A falvakban vannak szaunák,
de mi csak masírozunk előre.
Egy sebesült szállító sofőr mondta, hogy állandóan telve vannak.
Csak úgy hullanak az emberek.
Megyünk mi is. Úgy hogy ébreszd fel a harmadik rajt.
Ne már, megint...
Te vészjósló kuvik...
A legszívesebben lelőnélek!
Engem, testvér? Azzal nem sokra mennél.
A nagykutyákat kéne lelőni.
Ébresztő! Elvonulásra felkészülni!
Ébresztő!
Harmadik szakasz, föl! Eleget döglöttetek!
Talpra, hadd lássa világ, milyenek a félelmetes finn katonák!
Fel, Finnország vad oroszlánjai!
Reng a harcmező, mennydörögnek az ágyúk!
Félre az ekével, ragadjatok kardot!
Új lapot írunk Finnország dicső történetébe!
Én nem megyek! Tudják meg az urak, hogy legalább három nap pihenő kell!
Könnyű nekik, nem kell cipekedniük!
Jól fel kéne pakolni őket is, akkor megtudnák, milyen az!
Katonák vagytok, vagy mi? Mit zúgolódtok?
A háború végéhez verekedni kell, ahhoz meg menni valahová.
Ki az ördög akar örökké itt maradni?
Nyugalom, nagy falvak következnek,
és az orosz nők a hőseinkre várnak.
Zabaidő! Kaja!
Ez nyerít... Lóhús.
Biztos cigány volt a gazdája, látszik az irháján.
Ne kifogásolja az élelmezést!
A hús megfelel a követelményeknek.
- Ezt ki mondja? - Én.
A század új törzsőrmestere vagyok.
Elsőként arra szeretnék rámutatni,
hogy az állandó zsörtölődés nem méltó a finn katonához.
Az élelmezés a körülményekhez képest jó.
A körülményekhez képest az is jó lesz, ha nem rúgod fel a csajkámat.
A ló nem tehet róla, hogy vénségére rágós lesz a húsa.
Mindig az zúgolódik a legjobban, aki legkevésbé válik be.
A legjobbak mindig panasz nélkül teljesítik a kötelességüket.
Ide hallgass, törzsőrmester! Túl komolyan veszed a viccet.
Kell itt a vidámság. Nekünk legalább van humorérzékünk.
Cincog a hegedű... Zenekart csinálunk.
Állj be te is!
Nesze, ez lesz a dob! Nem kell?
Milyen cimbora vagy? Nekünk jó kedvünk van, ő nem száll be.
Mi ez a cirkusz?
Az új fiút akartuk felvidítani, mert kissé szomorúnak tűnt.
- De itthagyott. Nyilván nem kedveli a zenét. - Elég a bohóckodásból!
A század három óra múlva legyen menetkész.
Mindenkinél legyen fehér zsebkendő. Akinél nincs, vételezzen fehér papírt.
A géhás altiszt gondoskodik róla.
A rajparancsnokok ellenőrzik, hogy megvan-e. Végrehajtani!
Tudom, mi lesz.
Éjszakai menet az erdőben. Azért kell a fehér papír, hogy lásd a másik hátát.
Benne vagyunk nyakig, fiúk...
A fritzek mikor érnek Moszkvába?
Az egyik géppuska a második szakasszal megy. Melyik legyen?
- Az egyes. - Átvágnak az erdőn.
Ha túljutottak rajta, az utat követik.
Ajánlkoztál, te holdkóros? Miért nem mész egyedül?
- Pofa be! A szemetek járjon! - Csak tudnám, mit lessek.
- Menjünk vissza! - Hallottad a parancsot. Az útig megyünk.
- Ennyi elég, Vanhala. - Vagy Finnország felé menjünk.
Mondhatnánk azt, hogy elkeveredtünk.
Hagyd már a süketelést, te gyáva szarházi!
Ketten a tankok ellen! Kitüntetést kapnátok, meg előléptetést.
Hallgass már!
- Forduljunk vissza! - Fogd be a szádat!
Fel kell derítenünk a célpontot. Előre megyek.
Ha valami történne, fedezékbe és védekezzetek.
Egy valaki segítségért megy.
Segítségért... Jól van.
Riitaoja, gyere vissza!
- Mi lehet Lehtóval? - Te hallottad kiáltani?
Én nem fogok itt megdögleni. Lehto megölette magát.
Nem lehet, hogy csak megsebesült? Meg kéne keresnünk.
Lehto!
Ne ordítozz! Úgy sem él már. Különben miért hallgatna?
Mégis mit gondolsz?
- Mi zörgött? - Menjünk!
Vanhala!
Rahikainen!
Lejjebb célozz, te rohadt ferdeszemű!
Lehto! Vanhala!
Rahikainen!
Még lőni sem tudtok!
Ne, ne... Én semmi rosszat...
Lehto meghalt. Nem találtunk ott senkit.
Ó, senkit, mi?
Külföldieket igen. De nem örültek nekünk.
- Tudod, ilyen helyen esni el... - A holtteste még ott van?
Igen, a mieink előtt.
- Alig bírtuk elhozni a gépfegyvert. - Rokka! Rokka!
- Mi baj van? - Lehto elesett.
Te veszed át az első rajt.
- Értem. Mi lett vele? - Csapdába sétáltunk.
Mondhattam volna, hogy kerüljenek a bokroknál.
Lehto jó fiú volt.
Bátran nézett a halál szemébe.
Az egyiknek kedvez a szerencse, a másiknak nem.
Lehtónak nem kedvezett.
Bár csak közelebb jönne az a tank. Az út elaknásított.
Baloldalt vonuljatok fedezékbe. Ha kikerüli az aknákat...
Akkor nyissatok tüzet és tartsátok fel a gyalogságot.
Pozíciót tartani!
Mindenáron! Nem hátrálunk!
Célozz! Ne az égbe lövöldözz!
- Ne pazarold a lőszert! - Nekem ne parancsolgass!
Ettől leég a seggük szőre! A seggszőrük...
- Kutya halál az ilyen. - Le ne állj itt szánakozni, Mancs!
Ez nem vasárnapi iskola. Vagy ölsz, vagy nem maradsz életben.
Megsebesültél? Szabadságot kaphatsz a tankért.
Azt se tudom, hogy történt.
Csak odalódítottam.
Hú, hogy féltem! Már csak így van ez.
Észbontó!
Hős finn vagyok!
Csak a fülem ne csengene. Remélem, nem sérült meg.
Van még rajta hely?
Nem csoda. Lőttek, mint a veszedelem.
Csak úgy röpködtek a golyók!
Én ismerem legjobban a helyzetet és tudom igazán, hogy mit tett.
Ezért megkapja a Szabadságkeresztet.
Elindítom a papírokat és felterjesztem őrmesteri rangra.
Jól jött, hogy ideeresztettem a teljes övet.
Ott van egy öreg katona.
Mi van ezekkel? Kifogynak az emberekből?
Dehogy fogynak.
Rengeteg katonájuk és fegyverük van még.
Ha meg elfogynak a férfiak, ideküldenek 15 millió katonanőt.
Még a vénasszonyokat is kiképezték.
Viccelsz? Orosz fehérnép jön ellenünk?
- Meglehet. - Velük könnyű volna "lőni," tudjuk mind, hová kell.
Jöhet a tüzes közelharc...
Rahikainen megkapná a Mannerheim keresztet!
Indulunk tovább!
Ott a halál... a sátortetőn.
Uram Jézus...
Nincs ott semmi. Hunyd le a szemed.
Erolának mindjárt vége.
Beszélhetnél vele.
Rosszul vagy, testvérem?
Jézus... Jézus segíts...
Vegyél magadhoz...
Nyugodj meg testvérem, ő segít.
Jézus senkit nem hagy el.
Mindannyiunknak békét ad.
Jézus megbocsátja bűneidet. Ha voltak.
Örök békét és nyugalmat ad neked. Ámen.
Ott rohad Petrozavodszk a hazátok hajnalfényében!
- Füstöl szépen! - Azannyát!
- Ott van. - Ezért törtük magukat?
- Kit érdekel? Inkább otthon lennék. - Ahogy mondod.
Üdv néked, forró vágyaink tárgya!
Bár csak az összes fiunk itt lehetne!
Azok is, akik érted haltak meg.
Fiúk, történelmet írunk!
Egyszer a gyerekeink énekelnek arról, hogyan küzdöttük el ide magunkat!
Íme, az új finn város! Remélem, van benne szauna.
Fenemód viszketek.
Ha a hónom aljába nyúlok, mindjárt ott 4-5 jókora tetű.
Még hogy a tieid nagyok!
Nekem a köldökömben ül egy fél centis.
Oszkárnak neveztem el.
Szabadságkereszt van a hátán. Kifér rá.
Itt vagyunk, emberek!
Sajnos, az első hadosztály és a vadászdandár vették be a várost.
Nekünk nem sok maradt.
De az igazság az, mi tettük szabaddá az utat.
Figyelem!... Pihenj...
Beköltözünk a kaszárnyába. Felhívom a figyelmet a belső szolgálatra.
Tökéletes rendet és tisztaságot várok el!
A teljes szolgálati szabályzat hatályos.
Egyetlen kivétel engedélyezett:
Nem kell vigyázzt vezényelni, ha altiszt lép a körletbe.
Ha századőrmester, akkor viszont igen!
Továbbá, altiszt urak...
Csendet a sorban!
Az altisztek külön körletben fognak lakni.
De a rend betartatása az ő feladatuk.
Fenét, én nem megyek!
Manccsal mi mindig együtt voltunk.
Vagy ő lakik velünk, vagy én megyek hozzá priccsszomszédnak.
Csönd! Tartsa a száját!
Azt teszi, amit mondanak! Világos?
Nekem ne add a nagyot!
Tudod, mi lesz a vége, ha összerúgjuk a port!
Azt hiszed, ugráltathatsz, mint a bakákat?
- Rokka tizedes! - Mit akarsz?
- Beköltözik az altisztekhez! - Majd meglátjuk.
Erről nem vitatkozok. Hé, szabadságot mikor kapunk?
- Családom van és régóta itt vagyok. - Rokka tizedes!
Uramnak szólít, nem tegeződünk!
Még megtehetjük. Antero a keresztnevem.
Úgyis tegezni foglak, elvégre fiatalabb vagy, mint én.
Század... vigyázz!
Rokka tizedest a feljebbvalójával tanúsított engedetlenségért
szigorított munkára rendelem.
Négy napig egyfolytában naposszolgálatot teljesít. Lelépni!
Add ki a holnapi kenyéradagomat! Kell nekem.
Az összes kenyeret a városba hordod azoknak a... nőidnek.
Csak az adagomat kértem.
Ne irigykedj. Szerzek nőt neked is.
Finnül nem beszél, de minek kéne?
Viszont csodaszép csöcsei vannak.
A te nőd milyen?
Oltári, én mondom!
Amúgy valami nagykutya volt a Komszomolban, vagy hol...
Pont, mint az enyém.
Az imént nem tréfáltam. Kerítek nőt annak, akinek kell.
Nem kérek sokat a közvetítésért. Kövér nő, de micsoda mellek!
Mint két malac rózsás segge.
Nézd, hogy szedik az irhájukat!
Ne szomorkodj, Veruska! Táncolj, oda a gondod!
Hagyjad. A kedvese után búsul.
- Veruskának nincs. - Minek vagytok itt?
Miért nem hagytok minket?
Nono, Vera! Ti kezdtétek a háborút.
Elvettétek a földemet. Ezért vagyunk itt.
Ki támadott? Hitler!
De az életével fizet érte! Először te is puskát fogtál rám.
Honnan tudtam volna, ki nyit ajtót?
Tudom, a háború mindkét oldalon csak kárt okoz.
Mindig az ártatlanok szenvedik meg a legjobban.
Például a gyerekek.
Te kenyeret hoztál nekik. Veruska meg vádol minket.
Pedig ő a fejadagját adta oda Alexnek és Tányának.
Fiaink megosztják az élelmüket
a bolsevisták által kiéheztetett testvérnép gyerekeivel.
Te bezzeg nem.
Mindent magad falsz fel, dagadt fiú!
Táncolj, Veruska!
Felhúzom a gramofont.
Század... Ébresztő!
Indulásra felkészülni!
A teherautók egy óra múlva indulnak!
Ébresztő!
A teherautók egy óra múlva indulnak!
A pokolba! Nem megyünk sehová!
- Igyekezzenek! Egy órájuk van! - Nem megyünk.
- Ki volt az? - Nem megyünk!
Aki egy óra múlva nincs kész, hadbíróság elé kerül!
Akkor se megyünk!
Utoljára szólok: Készülődjenek!
Akik nem engedelmeskednek...
Figyelmeztetőül: a szembeszegülés büntetése halál!
- Szarok rá! - Lőjetek csak minket!
Akkor megyünk, ha Koskelát nevezik ki a századparancsnoknak.
Ez nem a Vörös Gárda, ahol maguk választják meg a tiszteket!
Utoljára szólok! Aztán más eszközök következnek!
Azt hiszem, jobb, ha igyekszünk.
A kocsik szokás szerint késni fognak, de azért...
Sok holmit ne pakoljatok fel.
A gramofon kell, az jöhet.
Tényleg, a gramofon...
Az ítéletet végrehajtották,
mert a hadseregnek olyan katonák kellenek,
akik nem veszik félvállról a kötelességüket.
Hiszem és remélem,
ebben a hadosztályban több ilyen ítéletre
már nem lesz szükség.
Ám ha mégis,
könyörtelenül alkalmazzuk
a katonai törvényeket.
Inkább engem lőttek volna le a rohadtak!
Ilyen feladatot!
De ha akad még olyan,
aki nem zavarodott meg itt,
én mondom neked, ugyancsak csodálkozhat.
Felnőtt férfiak vonszolnak egy megrakott szánt az erdőben!
Jó, akkor még egyszer neki!
Remek. Itt lesz a legjobb helyen.
Ha jönnek, tüzeljetek, mindent bele!
Naná, hogy tüzelünk!
Nem fogom megvárni, amíg lelőnek!
Mi van ott?
Na, mit gondolsz?
Kik lehetnek?
Nem az én dolgom, de valamit tenni kéne.
Küldjön segítségért.
Ide félszakasz nem elegendő. Annyival nem tarjuk felőket.
Már kértünk segítséget.
De erősítés nincs, nem tudnak adni.
Na... Így mindjárt más...
Sok lépés ropog arra.
Ezúttal nem egy század jön.
Az biztos, hogy ezt jól kifogtuk.
Nyakig vagyunk a szarban. Viszlát a másvilágon.
Harcolhatunk a hitünkért és a hazánkért.
Megszolgálhatjuk a fakeresztet.
Ha pucolni kell, ne felejtsétek itt a fegyvereket.
Én viszem az állványt.
Én meg Määtä kezeljük a géppuskát. Ti meg lőtök, ami belefér.
Minden lövésnek találni kell.
Hasra célozzatok, az megállítja őket.
Ki kell ütni a figurát a játékból.
Elmenekülnek!
- Menjünk! - Nem hamarább, mint a többiek!
Ki az ördög adott engedélyt hátrálni? Vissza!
Fiúk, ne hagyjatok itt!
Ne hagyjatok itt!
Ki a cuccot a szánból és rá a sebesültet! Segíts nekik!
Én feltartom őket.
Gyere, segíts!
Hagyd ott a géppuskát és fuss!
Eszednél vagy? Mi van a többiekkel?
Az egész szakasz elesett.
Dehogy esett. Te is élsz.
Ott is futnak páran.
Rohadt birkák! Megfutnak, a sebesülteket otthagyják!
Hol van Lahtinen és a géppuska?
Együtt, mindkettő.
Nem az ő hibája. Az egyetlen talpig férfi volt.
Engem a géppuska és Lahtinen érdekel, nem az, hogy ki hibája.
Jönnek. Álljunk csatárláncba!
Hová kell egy príma ember? Van itt egy magának.
A csatárlánc végén a legnehezebb.
Vigyen pár embert, hogy biztosítsák a balszárnyat.
Meglesz. Te gyere velem!
Add át a géppisztolyt nekem. Te majd töltesz.
- Semmit se tehetünk. - Honnan tudod?
Ravasz ördögök!
Hallották a beszédünket,
így csapatot küldtek bekeríteni.
Éreztem, hogy valami bűzlik.
Ezek a teli tárak.
Én kilövöm őket, te megtöltöd.
Össze ne keverd a két csoportot!
Legyél nyugodt, mint én.
Itt nem eshet bajunk.
Ők vannak pácban, nem mi.
Dúdolgathatsz magadban, ha az megnyugtat.
Ez a lelki felkészülés, vagy hogy hívják.
Gondolhatsz bármi bolondságra, az is jó. Ami segít.
A tiszt jön elől.
Ha az árnyéka eléri a fenyőt, ütött az órája. Vége van.
Ezt a tárat nekiszánom.
A többit meg a csapatnak.
Nézd, hogy parádéznak! Mit sem sejtenek.
Nem tudják a kutyafülűek, hogy mi vár rájuk.
Az Úr mindjárt szólítja az övéit.
Bocsásd meg a vétkeiket, Atyám!
De gyorsan, mert mindjárt itt vannak.
- Hová mész, te? - Sehová.
Akkor maradj nyugton. Már azt hittem, menni akarsz.
Sehová, mert akkor kiürülnek a tárak.
Az a pokolfajzat meglapult a fenyő mögött.
Ő a hajam közé lőtt, de én szétfűrészelem a fejét.
Antti Rokkával nem tolsz ki!
- Egyedül csinálta? - Igen, olyasformán.
Próbáltak visszalőni, de nem sikerült. Bár az egyik megkarcolt a fejemen.
- Egy pillanatra meg is szédültem. - Én majdnem leléptem.
Bizony. Nevettem is, amikor magamhoz tértem.
- Pokoli egy szerzet vagy. - Tudod, így kell ezt.
Ha megfutsz, szaladhatsz a Botteni-öbölig,
a ruszki a nyomodban lesz.
De ha kitartasz, mihez kezd? Ez a védelmi háború stratégiája.
Nincs más lehetőség.
Ne bugyoláld be ennyire a fejem!
Már semmit nem hallok!
Ez megteszi.
Ha alaposan rácsavarjuk a födelet, jó lesz.
Már pezseg! Buzog a lefojtott erő.
- Mi sziszeg itt? - Fiúk, ebben lesz erő...
Ha hirtelen megindulunk, kiforratlanul kell meginnunk.
No, egészség!
Kezdjük a Mannerheim pálinkával.
"Égetett szesz."
Minek azt megégetni?
Hagyjuk, lássuk a miénket!
- Koskela, te miért nem mész a parancsnoki bunkerba? - Jó itt nekem.
Van ereje. Már kezdem érezni.
Keríthetnél egy stráfot Määttä-nak, ha már ő a szakaszparancsnok.
- Remek fickó. - Ismerem én.
Én nem vagyok a legelső, de azért akárki sem!
- Belevaló gyerekek vagyunk. - Hé, fiúk!
Velünk senki nem versenyezhet!
Adjátok ki a részemet. A faluban vannak útépítő nők.
Mit szólsz hozzá, főnök?
A magad dolgaiért magad felelsz. Nem engedélyezem.
Holnap indulunk a frontra.
Itt legyél, vagy tíz őrséget nyomsz le egyhuzamban.
Rendben, itt leszek... ha élek. Elhiheted.
- Minek az a pokróc? - Csak nem a csupasz földön csinálom?!
Ha mindketten túléljük ezt a háborút,
felfogadlak magamhoz fedezőménnek!
Mindig kerít magának. Túl fogja élni a háborút.
Úgy lapul, hogy a golyó elhúz fölötte.
A finn emberre csak a példa hat.
Legfőképp, semmi gyengeség! Olyannak lássanak, mint a kő!
Hallgass, Jokke, ne facsard a szívem!
Emlékszem, tangóztunk egyszer...
A tisztikarra, urak!
Uraim,... az út világos!
Mi vagyunk a hadsereg gerince.
Tántorítatlanul előre, Mannerheim kardja mutatja az utat!
Nézzétek, Messerschmitt vagyok...
Tüzes légiharc...
A kékruhások a csata tüzében... Tart az ütközet...
A felhők hősei, a háború utolsó lovagjai...
Nyiss ejtőernyőt, te már zuhansz...
- Koskela, hová mész? - Jeruzsálembe!
A parancsnoki bunkerba...
Zdrasztvuj...
Üdv, pajtás! Eddig hol jártál?
Egy üveget Villének! Addig az enyémből...
- Zdrasztvuj! - Ki beszél oroszul?
Koskela, Finnországból. Vasat eszek, láncot szarok.
Szibéria, bolsoj tajga...
Szovjet Szocilista Köztárs... Ocseny harasó...
Tudok finnül. Maradhatnál te is amellett.
Vadászok... puska... lövész...
Martti Kitunen, a medveölő!
Ho-ho-hó... Megjött a hó...
Hóember álldogál, zúzmara a bocskorán...
- Dérszakálla oly fehér... - Csillapodj, Ville!
- Menj pihenni. Fáradt vagy. - Fáradt? A Koskela gyerek sosem fárad.
Megjött Antti Härmä-ből... Leütök valakit...
- Kötözzétek meg! - Francba, engem nem törtök meg!
Nyughass, Ville!
- Lefogni! - Kötözzük meg!
Mancs lelépett. Majd hoz csomagot a lányoktól.
- Ha azok kézbe kapják... - Az enyém nem szereti.
Tudod, mivel lehet begerjeszteni a nőket?
Ha becsempészed nekik!
Én polkával szoktam indítani. Attól beindul.
Kit cipelnek ott?
Mi a fenének cipelitek?
Fektessék le. Begőzölt, meg kellett kötöznünk.
Hát ez szép, mondhatom...
- Ez mindent megmagyaráz. - Mit ittak?
Házi sört. Olyan erős, hogy csak én meg Vanhala maradtunk talpon.
Vegye át a parancsnokságot, amíg Koskela és Hietanen kijózanodnak.
És ha riadó lesz?
Én meg Vanhala fogjuk a géppuskát és... ratatata...
Ratatata... ratatata...
Jobb, ha kijózanodsz, Lamio, mert századparancsnok leszek.
Tudnám csinálni, persze, de nem volna szabályos.
Vasba voltak verve.
Tárgyalás nélkül felkötve, kivégezve...
Na, ilyen hadműveletben sem vettem még részt...
Semmire nem emlékszem. Mi a fene volt itt?
Olyan a szám, mintha macskaszart ettem volna.
Mi történt?
Semmi, leszámítva, hogy megkötöztek a parancsnoki bunkerben. Verekedtél.
- No, leterítetted a takaródat? - Találgass...
- Keresel valamit? - Ezt ki lopta el?
A fiúk az ösvényen találták.
Szükséged van rá? Tessék, viheted.
Bánjátok is ti a konyhát, ha vedelni akartok! Iszákosok...
Adj néhány sózott heringet... Borzasztó kívánom.
Meghálálom. Pokolian kivagyok.
Biztosan akad ott néhány hering.
Adj már néhányat!
Értelek én, de legyen már szíved...
A seregben csak a tolvajok jutnak extra élelemhez.
Honnan vegyek halat egy korhelynek? Lopjál másik edényt!
Ne csináld már egy kondér miatt... Mennyit súgtam az iskolában.
Egyetlen kondér... Ha csak erről szólna!
Százötven embert kell etetnem és ruháznom a csupasz kezemmel!
Inkább lennék a fronton, mint itt, veletek!
Először isztok, verekedtek,
aztán meg jöttök könyörögni sós heringért.
Betyárbecsület is van a világon, nem? Na, adj már három heringet...
- Nesze! - Kösz.
Titokban edd meg.
Különben a nyakamra csődülnek.
Ezzel félévig kihúzom. Kösz.
Neked se kéne vedelni, mert sosem lehet tudni.
Bármikor elszólíthat az Úr. Ma telibe találtak egy bunkert.
Akkor hogy állsz a Mindenható elébe?
Igazad van.
Még egyszer köszönöm. Igazán.
- Ez Koskela hadnagy bunkerja? - Ez.
- Beszélhetnék a hadnagy úrral? - Miért ne?
- Koskela hadnagy úr, személyesen? - Igen.
A. Honkajoki, A egyes közlegény, jelentkezem!
Az első "A" a keresztnevem, Arne.
A második az alkalmassági fokom.
Szolgálatra jelentkezem a szakaszába, uram.
Eddigi szolgálatom: 50-ik gyalogezred, második géppuskás raj.
Megsebesültem, hadikórházba kerültem, onnan ide vezényeltek.
Szolgálatra jelentkezem azzal,
hogy a vérem,
amit a hadikórházban kaptam, a népemé és a hazámé,
és készen állok feláldozni értük.
Rendben, üdvözöllek nálunk! Ott a priccsed.
Ti ketten maradtok.
Ti átmentek a második félszakaszhoz.
Úgy látszik, nem bízol idegen fegyverekben.
A mostani háborúban a technika területén végbemenő fejlődést nézve
múlhatatlanul szükséges új fegyvereket bevetni a sikerért.
Hová való vagy?
Tizedes úr, anyám Lattakyläben hozott a világra,
de még kisgyerekként Hämeenlinnába költöztünk,
és ott lettem férfi.
Bejártam Finnország számos területét,
mozgékony természetemből kifolyólag sokat csavarogtam.
Érdeklődési területem ugyanis a kutatás és felfedezés.
- Tulajdonképp tudós vagyok. - Mivel foglalkoztál?
Jelentem, uram,
erdőgazdaságban dolgoztam.
De csak kenyérkereset okából.
Mint azt említettem, tudós vagyok.
Célom az örökmozgó megalkotása.
Nem tudod, hogy az képtelenség?
Nos... Tisztában vagyok a feladatom bonyolultságával.
De nem hagyom, hogy elcsüggesszen.
Azt hiszem, lepihenek.
Persze, aludj csak. Majd én őrködök.
Ha szabad kérdeznem, hogyan van megszervezve az őrség?
Éjszaka mindkét géppuskánál, nappal csak az egyiknél.
Neved és életkorod?
Hauhia közlegény, uram. 22 éves, uram.
Nálunk nem urazzuk egymást a századon belül.
Ez csak rám áll.
- A többi tiszt, az más tészta. - Értettem, uram!
Add csak az újságot! Gyere, apád megtanít a harcra!
Finn katonák!
Öljétek meg a fasiszta tisztjeiteket és álljatok át hozzánk!
Azzal már megvagyunk, most a komcsikra kerítünk sort!
Finn katonák! Gyertek hozzánk és lesz kenyeretek!
Gyertek ti és kaptok rá vajat!
Ezt mindig így csináld.
Vésd észbe: A fejed soha ne dugd ki a lövészárokból.
Nálunk szinte mindenki
úgy esett el, hogy túl sokáig volt kint a feje.
Mindig a periszkópot használd.
Meglátnak, nem érted?!
Odahaza németek teperik le az asszonyaitokat és a lányaitokat!
Végre az ifjú nők is elégedettek!
Mindig így nézz ki. Jegyezd meg a holttestek helyét.
Ha támadnak, megtéveszthetnek.
Ha jönnek, rántsd meg ezt a zsinórt.
- Maradj nyugodt és lőj. - Milyen érzés embert ölni?
Nem tudom. Csak ellenséget öltem.
- Ők nem emberek? - Az okosak szerint nem.
A lelkiismeretedet ne bántsa. Frász se tud ezen eligazodni.
Antti Rokka lő és gyűrűket farag. Kövesd a példát.
- Igaz, hogy megszokható a félelem? - Nem lehet hozzászokni.
Rohadt kullancs az, mindig újra beléd mászik.
Még nem tudom megkülönböztetni, melyik veszélyes.
Veszélytelen lövedék nincs. Mind veszélyes.
Nyugodtan vágódj hasra. Az nem árthat.
Korábbi katonai szolgálatom során megszoktam az őrséget.
Őrvezető úr, hallotta a boldogtalan őrszemet?
Naponta. Mintha kő volna némelyik fejében.
Elég sajnálatos.
Bár én a Finn Rádió adására gondolok.
- Nem hallotta még a panaszkodását? - Nincs rádiónk.
Értem. Engem elfog a szánalom, amikor meghallom ezt:
Egyedül állok az éjben a vártán...
Nem értem, hogyan lehet valaki ilyen sokáig szolgálatban.
Soha nem váltják fel? Megdöbbentő dolog.
Uram, meglátogathatom a szomszédban a velem érkezett társaimat?
Menjél. De csak a futóárokban. És húzd le a fejed.
Értettem, uram!
Átkozottul veszélyes hely a miénk. A fejét se dughatja ki az ember.
De a hadnagyunk higgadt fickó.
Én zöldfülűnek számítok, de cigarettát adnak rendesen.
Őrséget se egyedül állok.
Kiváló géppuskánk is van! Legalább hétszázat lő percenként!
- A miénk is. - De a miénkkel nyírták ki legtöbb ruszkit.
A tizedesünk Mannerheim keresztet fog kapni érte.
- Karéliából való. - Nálunk is vannak kemény fickók.
És, fiúk, kaptok ti szabadságot?
Először a vén csókák mennek, de utána mi jövünk.
Szeretnék felderítésre menni.
Rokka egyszer talán majd magával visz.
Ő a tizedes.
Hú, mennem kell őrségbe!
Szolgálat után gyertek át. De a futóárkot használjátok.
Ne feledjétek a fejeteket lehúzni,
mert az ólommérgezés halálos. Na, viszlát!
Kimehetsz egyedül. De ha nem bízol magadban, szólj.
Mehetek veled én is, vagy Hietanen.
- Köszönöm, uram, megleszek. - Elhiszem.
Csak attól félek, még nem hiszed, veszélyes ott kint a csend.
Ne dugd ki a fejed. Csak a tükröt használd.
Történjen bármi, ne kapkodj.
- Azonnal lőj. Aki kezdeményez, már félig győzött. - Elboldogulok.
Ne feledd, mire tanítottalak!
Kedves szüleim! Nem könnyű itt.
Tegnap érkeztünk meg és már őrséget adok.
Körülöttünk holttestek.
Régen elestek. Mostanra a férgek eledelei.
A nekem küldött húst jól sózzátok meg. Sokára ér ide.
#Majd kiadják a titkukat a csillagok,
#majd eldől, látlak-e még,
#vagy sírgödröm lesz ez az árok itt,
#s csöndben belep a hó meg a jég.
Csak egy pillanat... Nem vehetnek észre.
#Most jöjj ide, szép szőke kedvesem,
#kötözd be sajgó sebeim.
#Add a kezed, s maradj itt velem,
#mert halálra gyötör ez a kín.
Itt fekszek a piszokban,
#sírok és nyögök, sebesült vagyok...
Valami történt. Riadó!
A háború vihara lecsapott rájuk...
Állítsatok új őrszemet, a régit pedig töröljétek a létszámból.
- Mesterlövész? - Igen. Ezért jeleztem.
A mindenit a kölyöknek!
Négy óra hosszat tanítgattam!
A nekem küldött húst jól sózzátok meg.
Épp a szomszéd állást veretik.
Hamarosan rajtunk a sor, de ne aggódjatok.
Túlélem...
#Vajon meddig dühöng még a vad harc,
#mikor virrad szabadság a népre?
#Meddig tépik a hollók a testünk,
#meddig csordul a finn haza vére?
Hollók meg vér...
Későre jár, így itt az ideje az esti ájtatosságnak.
Ments meg, Uram, minket az ellenség fondorlataitól,
főleg a mesterlövészeiktől és a tüzérségüktől.
Az élelmezést javítsd fel,
ha van még mit adnod a gyermekeid számára.
Adj elviselhető időjárást, hogy az ügyed védelmezőinek könnyebb legyen.
A holdfényes éjszakák csökkentik a nyomást és az izgalmakat
és kevésbé fogynak a jelzőrakéták.
Óvd meg a járőröket, az őrszemeket, a hajósokat és a szekerezőket.
A tüzérek kevésbé fontosak.
Óvd meg a főparancsnokunkat és a vezérkart,
és, ha van rá időd,
a hadosztály, ezred és századparancsnokokat,
a géppuskás századét különösen.
És végül: Ne hagyd, hogy a vezetőink
megint fejjel rohanjanak Karélia fenyőinek. Ámen.
Hát ez meg mi? Ki maga?
Őrszem. És azzal nem lehet kiabálni.
- Mit csinál? - Lámpatartót. Nem látja?
- Nincs tisztában vele, hogy őrségben van? - Dehogynem.
Különben miért lennék itt?
Láthatja maga is, mindig a periszkópot lesem.
Az őrszemnek ez a dolga.
- Hogy hívják? - Rokka. Antero.
Több keresztnevem nincs.
Ezt nem hagyom ennyiben!
Igen, uram, átadom a parancsot. Vége.
Rokka, Lamio üzeni, hogy menj a rajoddal
és a parancsnoki bunker körül kövezzétek ki az ösvények szélét.
Menjen, aki akar. Én nem megyek.
A parancsnokom nélkül én se. A buta közlegény egyedül nem boldogul.
Kikövezni az ösvényt... Még ilyet...
Mi dolgod velem?
Figyeljen, Rokka...
Maga szándékosan keresi a konfliktust a fegyelemmel.
Velem finnül beszélj!
Én csak paraszt vagyok, nem értem a cifra szavakat.
Maga úgy viselkedik, mint akit nem érdekel a katonai fegyelem.
- Nem is érdekel. - Majd fogja!
Mint a századparancsnoka, meg fogom győzni róla,
létezik olyasmi, hogy katonai fegyelem!
Az istenit, én nem fogok követ rakni nektek az út szélére!
Mit képzeltél?
Maga tiszteletlen volt az ezredessel. Parancsba kaptam, hogy büntessem meg.
- Azt hiszed, engedelmeskedek? - Legalábbis ajánlanám.
- Nem fogok. - Az hadbíróságot jelent.
Sok mást is! Velem ne játszadozz!
A várandós feleségem egyedül arat Karéliában.
Te meg az ösvény szélét cifráztatnád itt velem!
Azt hiszed, végtelen a türelmem?
Van rá embered, hogy csinosítsa a parancsnokságot!
De nem én! Felfogtad?
Nem látjátok, mi lesz? Hamarosan nagy pácban leszünk!
A társaság fele fűbe harap, ti meg fegyelemről szövegeltek!
A háborúban teszem a dolgomat, de ugrálni nem fogok!
Vitess hadbíróságra! De szólok, nem fogok kutyaként megdögleni!
Párat magam előtt viszek! Ezt ne feledd!
Most elmegyek!
Medve ötös.
Igen, ez kellemetlen.
A zászlóalj legjobb katonája.
Igen, tudom, hogy tiszteletlen.
Holnap küldd át hozzám.
Megfogalmazzuk a jegyzőkönyvet.
Ki vagy? Jelszót!
Riadó! Ellenség az állásban!
Ne lőj! Vigyázz erre a kettőre!
Az egyiket lecsaptam. Jó lesz fogolynak.
Finn-szovjet birkózóverseny volt. Tussal győztem.
Nem túl sportszerűen, de ők kezdték.
Az egyik jól megtanulta. Annak vége.
- De a másik él. - Kell nekem.
Aki foglyot ejt, szabadságot kap. Viszem a parancsnokságra.
Ne búsulj! Együtt megyünk a börtönbe.
Jól megleszünk. Együtt faragjuk a lámpatartókat.
Reggelt, itt vagyok. Koskela szólt, hogy gyöjjek.
Mi...? Ez meg kicsoda?
- Ő? A Baranov gyerek. - Szóval, Baranov.
Minek hozta magával?
Az este foglyul ejtettem, és gondoltam,
egyúttal róla is lehetne jegyzőkönyvet írni.
Átjöttek, hogy Oroszországba fuvarozzanak, de még mit nem.
Mert, ugye, nekem a hadbíróságon van dolgom.
Kettőt kicsináltam, de őt elfogtam.
- Egyébként nagykutya. Kapitány. - Honnan veszi?
Nálunk Sotti beszél oroszul.
Kapitány, ő vezette a különítményt.
- Maga kicsoda egyébként? - Nem tudjátok?
Antti Rokka. Karéliai földműves.
Újabban a ruszkik kiszemeltje.
Vezessék el a foglyot és hívjanak tolmácsot. Ez fontos ember.
Mondja meg, de őszintén...
Miért nem tűri el maga a katonai fegyelmet? Miért küzd ellene?
Fene tudja, hogy micsoda az! De utat kővel kirakni nem fogok!
Lamio nem hagy nyugton. Kipécézett magának.
A bokázásnak meg ugrálásnak semmi haszna.
Családom van Kannasban, itt meg ugráltatni akarnak.
Azt már nem!
Elveszítjük a háborút.
Jó, állíts hadbíróság elé!
Akkor sem fogok alázatoskodni! Félmillió ember rohad itt.
De nem azért, hogy bokázzanak előttetek:
"Igenis, uram! Igenis, uram!"
Ami maga bokázásnak nevez, nem más, mint az alaki fegyelem.
A fegyelem hiánya
azzal jár, hogy félmillió ember nem képes teljesíteni a feladatát.
Megvédeni Finnországot. Mert erről van szó.
Az emberek nem mind olyanok, mint maga.
Sok fenegyerekben csak a maga rossz tulajdonságai vannak meg.
Azt mondja, elveszítjük a háborút. Nem így van.
Döntő fordulat még nem következett be.
Mindennek vége! Én meg rakjam a köveket.
Hagyjuk abba! Csináljuk a papírmunkát!
Torkig vagyok, a fene vigye!
A zászlóalj maga nélkül is boldogul.
A háború nem egy emberen áll. A legkiválóbbon sem.
Elnéző leszek magával.
Nem kényszerűségből, hanem célom van vele.
De egy feltétellel. Nem terjeszti a hírét a történteknek.
Mától úgy engedelmeskedik, ahogy a többiek. Érthető?
Értem hát. Mondtam, a harcban teszem én a dolgomat.
De Lamiónak mondja meg, hogy hagyjon békén.
Fegyelemben nincs kivétel.
A magatartásán múlik a jövője. Leléphet!
Jut eszembe... A fogolyért szabadság jár.
Ráadásul kapitányt fogtam.
Meg fogja kapni. Tényleg megilleti.
Távozhat!
Hát, így van ez.
Mozogjunk. Eleget heverésztünk. Most szedjük a lábunkat.
- Az első félszakasz a tiéd, a második az enyém. - Rendben.
Az Onyega tó vize. Ebből se lett finn határ.
Kit érdekel! Csak érjen véget ez a hercehurca.
Menetben jön megint az éhezés.
A morzsáknak is örülhetünk.
Megfizetünk még minden kivágott fáért.
Ne nyavalyogjatok! Menjünk!
Fedezékbe!
Oda a lábam...
De minek ebből nagy ügyet csinálni!
Úgyis elkopott az örökös futásban. Lehet nélküle élni.
Magát hogy is hívják?
Tudhatják a nevemet.
- A nevét kérdezik, ember! - Ott vannak a papírok!
Tudni kéne, ha már rám találtak.
- Válaszoljon, ha kérdik! - Korpela. Közlegény.
Közlegény... a francba...
Gondját viseld a lónak. Adj neki enni tisztességesen.
Engem ne oktass! Egész életemben lovakkal dolgoztam.
Pont tőled tanulok! Magadra vigyázz!
Ki a soros az étel szállításban?
Uusitalo, nem te vagy?
Én hát. De egyszer vihetnéd magad is!
Eredj a fenébe... Ide a gyeplőt!
Nem. Egyszer én is mehetek.
Ne félj! Menjünk csak.
A sorsunkat úgyis Isten intézi.
Megjött Kariluto az esküvői szabadságról.
Új embereket is hoz. De ezek csak kamaszok.
- Élsz még, Ville? - Hiába, rossz pénz nem vész el.
A Jóistennek nem kellek, az ördög meg majd elvisz. Újakat hoztam.
- Isten hozott. Sok boldogságot! - Köszönöm.
- Hogy állunk? - Megvagyunk. Nagy utat tettünk meg.
- Majdnem minden odalett. - Nehéz idők.
Vajon mi lesz így velünk?
A zászlóaljjal... meg Finnországgal.
Ami a vesztesekkel szokott. Végünk.
A keservit, ezt én nem bírom ki!
Nem akarom látni.
Bármit,.. de ezt nem.
#Hosszú sorban megindult a had
#a néphatalom szavára,
#most a szabad hazánkért dúl háború
#s harcolunk élet-halálra.
Mutassatok pár ruszkit, majd adok én nekik!
Nofene! Hallottátok?
Ne kiabálj ennyire, mert meghallják és kereket oldanak!
Hány éves vagy?
Tizenkilenc, uram.
Mi is fiatalon kezdtük, de nem taknyosként!
Finnország anyánk letépi kebléről a gyermekeit
és háborúba küldi.
Először szólítottak uramnak.
Véssétek észbe, ki vagyok!
Szanitéc, segítség! Eltaláltak!
Szanitécek! Megsebesültem!
Segítség! Eltaláltak!
Mondtam, hogy maradj a gödörben, te istenbarma! Minek másztál ki?
- Mi van velem? - Semmi. Ne beszélj.
- Te vagy az, Koskela? - Igen. Ne mozogj.
Megsérült az orrod.
Tudom. A szememnek is vége.
Hol vannak a fiúk? Tartjuk az állásokat?
Adj egy pisztolyt!
Meggyúl a fejem. Fáj, nagyon fáj...
Dehogy adok pisztolyt. Nem fogsz meghalni.
Nincs szemem.
Legalább nem tudok bőgni...
Már nincs mi miatt aggódnom...
Fel a fejjel, öregfiú! Szem nélkül is élhet az ember.
Isten veletek.
Üdvözlöm a többieket.
Vigyázz magadra!
Figyelem!
Hallotok?... Veszitek?
- Őrnagy úr, ellenség! - Hol?
Segítség! Ég a busz!
Aki nem bír kimászni, kapaszkodjon belém!
Az autó mögé!
Ne hagyjatok itt!
Nincs lábam! Ne hagyjatok megégni!
Segítség! Nem halljátok?
Segítség! Égek!
Adjatok egy géppisztolyt! Mindet megölöm!
- Segítség! - Jövök! - Húzódj le!
Próbáljuk még egyszer!
Vége... Nincs tovább...
Ha a tüdőm beforr, egyszer jól berúgunk.
Ha nem élem túl, legalább takarjatok le.
Ott ne hagyjatok.
Bár, ki bánja...
- Széttaposnak minket! - Nem! Maradj a helyeden!
Rajta, fussatok csak! A fenébe!
A szegény lovat meg hagyjátok elpusztulni!
Kínozzátok az ártatlan jószágokat, mintha ártanának valakinek.
Fuss! Minek maradnál itt megdögleni!
Emlékszel, Mancs, hogy úsztuk át gyerekként a Vuoksit?
Azt se látjuk többé. Most hullák úszkálnak benne.
Most azt kell átúsznunk.
Ha odaérünk.
A cukrot ne tartogassátok! Elázik a vízben, amikor úszunk.
Lószart! Ha kell, átugrom azt a patakot!
Egy még hiányzik, mondta az ördög, amikor megolvasta a hangyákat.
Mint mondott az úszásról?
Azt mondtam, hogy úszás előtt egyék meg a cukrot, mert elázik.
Demoralizáló beszéd!
Egy szakaszparancsnoknak nem volna szabad ilyet mondani!
Már megszoktuk, hogy az oroszt komolyan vegyük. Tőlük függ, nem tőlem.
Úgy megyünk majd át a folyón, mint egy csapat vadkacsa.
Ha eljön az ideje, a hídon kelünk át.
Tegye a dolgát, a többit bízza a feletteseire.
Nem vitázok én veled. Te csak próbáld majd a hidat! Ha lesz!
Eltaláltam! Nézzétek! Egyet elkaptam!
Ott, a bokorban!
Indulj, taknyos!
A bal karom! Pokolian fáj!
Ezért kellett megmaradnom?
Sosem szorultam másra!
Az istenit! Cefetül fáj a vállam! Jól vagy, Mancs?
Akkor jól, ha nem mozdulok.
Hé, fiúk! Megyek haza az asszonyhoz!
Összeszámlálom a kölyköket. Hátha szaporodtak.
Antti háborújának vége.
Lekötelezne, ha elfelejtené azt a dolgot a folyónál.
Még kevés a tapasztalatom. Remélem, rendbe jön.
- Összeszoktunk volna. - Á, hagyja csak, uram.
Nem maga az első tiszt, akivel összetűztem.
Hadd mondjak valamit.
Määttä és Vanhala kiváló katonák.
A taknyos Asumaniemi fenegyerek lesz, ha megtanul ésszel harcolni.
Honkajoki is jó.
Csak játssza a féleszűt, ne törődjön vele.
Rahikainen nagy kópé. Ha nincs kaja, ő biztosan kerít.
És itt gyakran éhes az ember. Viszlát, fiúk!
Állj! A fene belétek!
Ne lábbal előre vigyetek! Még élek!
Baloldalt...
A szív baloldalt van...
Égesd el. Elegem van az örökmozgóból.
Bárcsak meg volna még az íjad!
A rohadt ruszki, elnézést, a Homo Szovjeticus, jól kibánt velem.
A háború legnagyobb vesztesége volt.
A Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetsége győzött,
de a szívós kis Finnország lett a második!
A fordításban felhasználtam Väinö Linna regényének magyar kiadását.
Külön köszönet Bereczki Gábornak, a kiadás fordítójának.
VÉGE Fordítás:Oldfan